Fleur!
Jag ska visa stugan.
"Jag vill bo själv en tid och se om jag klarar det." Varför, i herrans namn?
-Han nämner åtminstone inte Fleur. -"Om brådskande, kontakta Maple."
"Jag bor i en av hans stugor. Oroa er inte, jag hör av mig. Hälsningar Jon."
-Han har brutit med oss. -Nej, han vill visa självständighet.
Han kanske har brutit med Fleur och slickar sina sår.
-Jag vill ha honom här. Nu. -Han kommer tillbaka.
Handlade grälet om mig?
Pappa betedde sig fruktansvärt mot dig. Jag vet inte vad som flög i honom.
-Jag vill inte vara skälet till osämja. -Du är inte skälet, det är han.
Hur länge tänker du stanna här - inte för evigt väl?
Nej, jag behöver vara ifrån dem en tid. De kommer att förstå.
De är ganska fantastiska föräldrar för det mesta.
Stackars Jon.
-Du behöver inte åka hem på en vecka. -Är det inte otroligt? All denna tid.
Pappa tror att jag är i Brighton med Cherry och är kär i Michael Mont.
Jag borde inte ha skrivit. Du borde inte ha kommit.
-Varför inte? -Det vet du.
Jag trodde när jag fick ditt brev att det var det här du ville.
Sluta, Fleur!
-Du bjöd hit mig för att driva med mig. -Nej, jag...
-Jag går härifrån. -Jag dör av längtan efter dig.
Men vi får inte rusa in i det. Det är det viktigaste. Det betyder allt.
-Så det är inte för att...? -Vad?
Krossa inte mitt hjärta, Jon. Jag skulle inte klara det om du gjorde det.
Hur skulle jag någonsin kunna göra det?
-Det var allt, Bilson. God natt. -God natt, sir. - Mrs Forsyte.
"Mr Forsyte, det är min plikt att meddela att er fru varit i sällskap"-
-"med en smutsig utläning - Prosper Profond."
"De ses två gånger i veckan"-
-"då de tar in på ett hotell i Bayswater."
-Vad har du att säga? -"Utläning" var felstavat.
-Förneka det inte. Dartie berättade. -Gjorde han? Så trevligt.
Och nu ett brev från en främling. Hela London måste veta att min fru är en...
Att din fru är en vad?
Ni är bara till besvär allesamman.
-Vad var du när vi gifte oss? -Hur gammal var jag?
Jag har gett dig ett barn och stått vid din sida. Men jag är ung.
Du avslutar den här vänskapen.
-Aldrig. -Det blir inget arv och skilsmässa.
Stackars Soames mister ännu en fru. Tänk en sådan skandal.
Har ni papperen som gäller miss Fleurs arv?
Jag vill byta förmyndare. Mrs Forsyte är enda förmyndare, inte sant?
-Jag vill stryka henne. -Då får hon enbart sin årliga inkomst.
Med omedelbar verkan. Gör mrs Dartie till förmyndare och George till reserv.
Ja, sir.
-Hur är det med mrs Forsyte, sir? -Bra, tack.
-Och miss Fleur, sir? -Hon är i Brighton med en skolkamrat.
-Säg det en gång till. -"Det är min plikt att meddela er"...
..."att er fru varit i sällskap med en smutsig utlänning."
-Utmärkt. Mitt rykte föregår mig. -"De ses två gånger i veckan."
Ursäkta mig, bara två? Förra veckan var det en, två...
-...tre, fyra. -Och nästa vecka?
Nästa vecka...
Soames.
-Ja, vem är det? -Den varma chokladen ni beställde.
Och levern till hunden, sir.
-Där. -Jag ber om ursäkt, sir.
Varm choklad och lever - vilken gastronom till hund.
Brevet gör väl ingen skillnad?
O nej, min lilla varma choklad. Det gör ingen skillnad alls.
Du måste skära bort stjälken från den. Den är för hård att äta.
Jag hade ett grönsaksland i många år.
Jag vet inte om Jon sagt det, men jag har inte alltid varit rik. Får jag...?
Jon arbetar. Han är snart tillbaka.
Jag är skyldig dig en ursäkt. Jag var väldigt otrevlig förra gången vi sågs.
-Det är Jon som behöver en ursäkt. -Det är dig jag vill prata med.
Det var inte meningen att ljuga den där dagen.
-Jag drog slutsatser om dig. -Varför det?
-Därför att du är en Forsyte. -Det är du också.
Ja, men jag bröt kontakten med dem.
-Vad har släkten gjort dig för ont? -De har värderingar som jag inte delar.
-Som vad? -Själviskhet, ägandebegär.
-Pengar och makt före kärlek. -Men sådan är inte jag.
-Bevisa det för mig. -Jag gör vad som helst.
-Avstå från min son. -Nu är du självisk och har ägandebegär.
Jag är döende, Fleur.
Se det som en sista önskan, en vädjan till det goda i dig.
-Du ser inte sjuk ut. -Det är en hjärtåkomma.
Dess sista skede, tydligen.
-Jag är så ledsen. -Jag också.
-Jon har inte berättat det. -Han vet inget.
Inte Irene heller. Kalla det dumhet. Jag vill inte bli tyckt synd om.
Jag kan förstå det.
Men jag behöver Jon vid min sida för att vara stark för mig.
-Han får gärna åka hem för min del. -Jag vet, det är hans beslut.
Han valde en dålig tidpunkt för det här, det är allt.
Han kan åka hem, men jag gör inte slut.
Om du gifter dig med Jon blir Irene helt ensam.
-Han måste inte välja mellan oss. -Jo, det måste han.
Du menar min far?
Det är så orättvist.
Gör det rätta. Det osjälviska.
Vi säger väl det.
Jag avslutar det.
Tack.
-Det var utsökt. -Låt inte så förvånad.
Jag växte upp i knät på kokerskan.
Det ska nog kunna bli en bondhustru av dig.
Jag fick besök i dag. Det var din far.
-Varför måste han spionera på mig? -Han bara tittade förbi.
Han vill att du ska komma hem.
-Han saknar dig och du honom. -Jag överlever.
Men ni grälade, ni måste bli sams.
Vad har han gjort - förhäxat dig?
Kom.
-Alla våra dagar ska vara som den här. -Men det går inte.
Jag skulle vilja slänga dörren i ansiktet på dem allesamman.
Jag har ett bättre förslag.
Vi kan rymma iväg och gifta oss.
I Skottland behöver vi inte vara 21 eller få föräldrarnas samtycke.
En av oss måste bara ha varit bosatt där i 21 dagar.
Jag åker dit och deponerar en väska.
Efter tre veckor kan vi åka dit ihop, hämta den och gifta oss.
-Jag åker dit med resväskan. -Å, Jon!
Nej, åk hem du och bli sams med din far.
-Jag skulle väl inte ha något emot det. -Men säg ingenting om oss.
-Säg att jag har brutit med dig. -Ja.
Och när vi väl är gifta och det inte finns någonting de kan göra-
-så berättar vi det för dem.
21 dagar.
Jag älskar dig.
Edinburgh. Påstigning på Skottlandtåget.
Jag åker till Skottland och deponerar en väska.
Efter tre veckor kan vi åka dit ihop, hämta den och gifta oss.
-Mr Mont, sir. -Kom in, mr Mont.
-Jag vill inte tränga mig på. -Nej då, huset känns tomt utan Fleur.
Hon är en sådan människa som lyser upp sin omgivning.
-Trevligt att ses igen. -Fleur kommer tyvärr först i morgon.
-Vart ska du? -Till stan. Jag vill ha något att läsa.
Jag tycker om att åka in, det finns inget intressant här. Mr Mont...
Till skillnad från Fleur får jag inte min omgivning att lysa upp.
Jag vet inte det, era två fester har varit storartade.
Jag tillhandahåller bara finanserna för illumineringarna.
-Någon måste ju vara så hygglig. -Ni smörar för mig.
-Naturligtvis, jag är kär i er dotter. -Ni är åtminstone ärlig.
Hela hennes liv tycks ni ha tillåtit henne att vara och göra det hon vill.
-Vissa skulle säga "skämt bort". -Tack, gode Gud för det.
Det finns inte många Fleur kvar - människor som vågar ha roligt.
Jag har seriösa avsikter, sir. Har jag ert godkännande?
-Ni har inte känt henne så länge. -Kärleken handlar inte om det.
Som ni säger, hon gör som hon vill.
Det blir till sist hon som bestämmer.
Men ja, mr Mont, ni har mitt godkännande.
Jag vill bara säga några ord.
Jag vill bara tacka er alla för att ni har stått ut med mig.
-Det var på tiden. -Jag börjar bli en sur gammal gubbe.
Jag avskyr konfrontationer men hamnar alltid i dem.
Först med min far, sedan min son.
Och Jon, det betyder allt för mig att du sitter här i kväll.
Välkommen hem.
-Välkommen hem. -Välkommen hem.
Jag råkade se i Burkes adelskalender att Michael Monts far är baronet.
Typiskt av Michael att inget säga. Han är mystisk.
Han vill ha dig. Unga människor nuförtiden är så säkra på sig själva.
Bestämde du dig aldrig för att få något till varje pris?
Till ingen nytta.
Var det en hjärteaffär? Den stora passionen?
Jag går och lägger mig.
-God natt, älskling. -Lever hon?
Det gör hon, inte sant?
Det är Jon Forsytes mamma, eller hur? Ni var gifta.
Vem har sagt det? Jag vill inte dra upp det.
Fleur...
Det var en stor passion.
Men det var länge sedan och ingen skulle förstå nu.
Det skulle jag. Du förstår, jag har ärvt det för hennes son.
Du sa att de dumheterna var bortglömda.
-Vore det så hemskt om vi blev ihop? -Låt det vara, min älskling.
-Hans familj tillåter det aldrig. -Men om jag inte kan?
-Michael Mont är en god och fin man. -Michael...
Det är bättre när han älskar dig mer än du honom.
Inget är värre än att försöka göra någon till lags.
Att hoppas att han ska se på dig. Le åt dig.
-Sådan är inte Jon. -Han har sin mors blod i sina ådror.
Var ärlig - vem gör jagandet? Du eller han?
-Har du träffat dr Liddle igen? -Nej, jag mår bättre.
-Och du har berättat för Irene? -Inte än. Jag ska.
-Men du har pratat med Jon om Fleur. -Det behövs inte, det är slut.
Jag besökte henne i Jons stuga.
-Hon lovade och jag trodde henne. -Men sådana saker försvinner inte.
Folk slutar inte bara ha känslor för varandra.
Jon är tillbaka, Fleur är borta. Vi glömmer det.
Du måste prata med honom. Det är viktigt. Lämna det inte ouppklarat.
Ibland klampar du på som en elefant. Du är söt, men låt mig sköta det själv.
Jag ska inte säga ett ord till, bara...
Bara att du inte får låta tiden gå.
Ah, miss Forsyte! Mycket angenämt.
-Vad vill ni? -Jag vill säga adjö till era föräldrar.
Jag ska ut på mina resor för att aldrig återvända.
En vecka till går inte.
Jag är uttråkad, om sanningen ska fram. På livet här, på människorna...
Så avskyvärt sagt!
Då ber jag om ursäkt.
Monsieur Profond.
-En sådan välkommen överraskning. -Han ska åka bort.
Jag ska åka ut med min lustjakt runt världen eller så.
-Men ni kommer väl tillbaka? -Troligen inte, jag blir inte saknad.
-Ni underskattar er charm. -Missförstå mig inte.
Jag har älskat att vara här, ni är välkomnande och roande.
Men jag vill fara när allt är som bäst.
Ursäkta mig, jag har något att ombesörja.
-Adjö, madame Forsyte. -Mr Profond.
Jag hjälper dig.
Det är sant att om en vecka är jag glömd.
Det kanske inte vore så illa.
Vi är båda världsmän, mr Forsyte.
Med tanke på brevet och skandalen är det bäst att vi skiljs som vänner.
Nu har han åkt.
Jag är hemskt ledsen. Att säga det framför ögonen på oss...
Var inte för hård mot honom, eller mig. Vi förrådde inte någon.
-Pappa då? -Din far och jag fortsätter som förut.
Han gifte sig med mig av bara en anledning - att få ett barn.
-Ni måste ha älskat varandra. -Å, min lilla skatt.
Jag tror att jag ska vila en stund. Jag har huvudvärk.
Vi äter middag i matsalen. Jag tänkte...
Om du vill åka in till London så kan vi fara dit allesamman i morgon.
Du och Fleur kanske vill handla lite?
Du behöver nya klänningar.
Det vore trevligt.
Tack.
TVÅ VECKOR SENARE
Fasanen var utsökt, Annette. Helt perfekt.
-Skjuter ni, mr Mont? -Inte sedan kriget.
Far tycker att jag ska försöka igen. Han har säkert rätt.
-Men ni spelar kricket? -Älskar det.
-Val har biljetter till Eton-Harrow. -Jag har inte sett en match på åratal.
-Jag har ett bord i beduintältet. -Det låter oemotståndligt.
Hög hatt, förstås? Det är inte ofta man får använda det.
Ja, vi kommer gärna.
-Jag förstår mig inte på kricket. -Du får lära dig. Det kanske roar dig.
Nåväl.
-Fleur? -När är det?
-Nästa vecka. -Det vore trevligt. Ursäkta mig lite.
-Här är du ju. -Jag behövde en nypa luft.
Det var pappa som bjöd dig i dag.
Ja, vi är kära. Har du något emot det? Vi tänkte rymma till Sydfrankrike.
-Du är tokig. -Jag är åtminstone inte tråkig.
-Alltsedan Brighton har du varit tyst. -Låt mig vara då, om jag är så tråkig.
Det kan jag tyvärr inte. Jag är förtrollad.
Följ med och träffa min familj nästnästa veckoslut.
Jag kanske inte är här då. Vad som helst kan hända...
Då måste vi ta tillfället i akt nu. Jag vill vara med dig jämt, Fleur.
-Jag kan inte tänka mig något värre. -Du är min andra hälft, den som saknas.
-Du känner mig ju inte ens. -Du får mig att skratta. Det räcker.
Fast vem är det som är tråkig nu?
-Jag gillar dig, men... -I vissa kretsar är jag ett kap.
-I vilka kretsar då? -Syjuntan.
-Följ med mig på kricketmatchen. -Det vore underbart.
Men som vän, ingenting mer.
-Bravo. -Varför springer han inte?
Gränsboll. Det blir 4 poäng.
-Otur. Ben framför. -Ben framför vad?
Grinden. Det är enkelt.
Vilket lag håller vi på? Pappa är ju inte precis gammal elev.
-Det är inget fel på Winchester. -Det sa jag inte.
Då var det lunch. Vi går till Winifred.
-Mr och mrs Forsyte! -Mr Mont.
-Mr Forsyte... - Du ser fantastisk ut.
Då går vi in.
-Mr Soames Forsyte, tack. -Bord nummer två.
-"Mr Michael Mont". -Mayfly är ingen kapplöpningshäst.
-Aha, där är Soames skyddsling. -Soames!
-Enligt mamma är han adlig. -Varför då kalla sig "mr"?
George och Val är här. De ser så fram emot det här. Följ mig, allihop.
Här borta sitter vi. Går det bra?
-George - mr Mont. -Trevligt att ses igen, "mr" Mont.
-Jag tror på 6-4 till Harrow. -Jag sätter 5 guinea.
Det fattas en... Där är han!
Underbart att se dig.
-Sätt dig ned och uppför dig, Prosper. -Mr Forsyte, så angenämt.
Mrs Forsyte, också angenämt.
-Tycker du om kricketmatchen, Prosper? -Mycket, men jag förstår inte talen.
-"Talen"? -På tavlan.
-Det är poängräkningen. -Det var det ingen som sa.
-Varför har ni den där kepsen på er? -Jag har själv betalat för den.
-Har ni gått på Eton? -Nej, inte Harrow heller. "Harrow...!"
-Ni gör narr av oss. -Det är bara en sport.
Det är en principsak - ni har ingen rätt att bära den där kepsen.
Då tar jag väl på mig den andra.
Låt mr Profond vara, käraste. Hur kan han förstå?
Det går tyvärr inte att översätta ordet "princip" för honom.
-Efterrätt? -Ursäkta mig.
Ursäkta.
-Hur är det? -Hemsk karl. Jag avskyr att han är här.
Han åker snart. Din mor satte honom på plats.
Vad sägs om att flanera runt planen?
Får jag lov?
Din dumsnut.
-Bli min. -Folk tittar.
-Då säger jag det igen. -Sluta!
Nåväl, jag köper en glass åt dig i stället.
-Jag låter mig inte avskräckas. -Återkom när min önskan inte uppfyllts.
-Vad är din önskan? -Det är en hemlighet.
Jag har just sett en gammal vän. Vi ses i tältet igen.
-Är det verkligen du? -Vad handlade det där om?
Bara dumheter. Vi letar upp något avskilt ställe. Far är här.
Jag har saknat dig så. Vill du fortfarande gifta dig med mig?
Han är förälskad i dig, eller hur? Den där karln.
Det är du också. Och det är det som är det viktiga.
-Allt är sig likt efter 40 år. -Ja, kanske det.
Men inte där utanför. Unga respekterar varken det som varit eller framtiden.
Det är tidens tecken. Så många av deras jämnåriga fick ingen morgondag.
Profond... Är han tillbaka för gott nu?
Man vet aldrig med Prosper. Han åker i morgon, tror jag.
-Han är då ett tidens tecken. -Han far i väg och vi slipper se honom.
Kom nu.
Så du är arg på mig?
Uttråkad, snarare.
Ditt uppförande har blivit så förutsägbart.
Du dyker upp från ingenstans med dina partytrick.
-Vill du att jag ska fara min väg igen? -Spelar det någon roll vad jag vill?
Jag far till Le Touquet i morgon. Jag kom för att fråga om du vill följa med.
Men om jag är tråkig...
Du kanske är det, men Le Touquet är det inte.
Jag älskar Le Touquet.
-Vart kan Jon ha tagit vägen? -Träffat en skolkamrat eller en flicka.
Då har jag lite tid ensam med dig.
Förbaskat...!
-Det gör ingenting. -Jo, vi kan inte stanna kvar.
...vad jag har letat efter. Jag återkommer.
Var är Jon någonstans?
Kom, Soames.
-Vi ska gå. -Sluta...
-Vi går. -Men din kricket?
Den intresserar mig inte. Var är Fleur?
Jag tänkte åka till Paris. För att hälsa på mamma.
-När då? -I morgon.
Jag kan inte stoppa dig, det har jag aldrig kunnat. Inte henne heller.
Åk! Du behöver inte komma tillbaka.
-Där är far. Kom du med dina föräldrar? -Ja.
Vi åker medan de ser på kricket. Vi hinner halvvägs innan de saknar oss.
I morgon bitti räcker.
Var inte orolig. Jag kommer i morgon bitti, precis som vi har sagt.
Han måste finnas någonstans.
-Å, nej... -Vad är det? Vad?
Han har ljugit för oss hela tiden.
-Jag pratar med honom. -Jag älskar henne, mamma.
Jag vet.
-Tänk att han fört oss så bakom ljuset. -Han är 19 år och tror att han är kär.
Hon manipulerar honom. Han borde stå på sig. Vi har lärt honom vara ärlig.
Vi har inte alltid varit ärliga själva.
Jag träffade henne och hon svor att hon skulle avstå från honom.
Jag var ärlig mot henne och berättade om...
Vad?
Vad var det du berättade om?
Vad var det du berättade, Jolyon?
Du är sjuk.
Är det allvarligt? Å, min älskling.
-Det är det. -Var inte orolig, snälla du.
Alla de där resorna till London. Jag förstod, men jag...
Jag stod inte ut med tanken på det.
-Hur lång tid har vi kvar? -Inte tillräckligt länge.
Men med dig skulle det aldrig vara tillräckligt länge.
Om Jon gifter sig med flickan kanske jag inte kan skydda dig från Soames.
Han kan inte göra mig något nu.
Vi har skjutit upp det så länge.
Vi måste berätta för Jon vad som hände.
-Vad ska han tro om mig? -Vi har lärt honom att vara förstående.
-Men hans egen mor... -Du gjorde inget fel, Irene.
Jon? Skulle du kunna komma hit ett ögonblick?
Jag vet att det ser illa ut, men jag skulle berätta i kväll.
Sätt dig.
Det finns vissa saker som vi borde ha berättat för länge sedan.
Men vi pratar inte om dem själva.
Det är plågsamt och svårt för oss båda.
Jag vet att mamma var gift med Fleurs far. - Och att ni skilde er.
Jag förstår att det är känsligt och att det måste ha blivit en skandal.
Ur omgivningens synvinkel betedde jag mig illa.
Jag lämnade Fleurs far - min make - för en annan man.
-Ja, pappa. -Nej, någon annan.
En arkitekt. Han byggde det här huset.
Det låter väldigt chockerande, men jag skäms inte över det.
Han räddade mig och jag älskade honom.
Det är en sak jag inte förstårv Ni trotsade alla för kärlekens skull...
-...så varför får inte jag göra det? -Han har rätt.
Vi verkar bara småsinta och själviska. Varför ska vi stoppa honom?
På grund av Soames!
Vi kanske inte ska gå in på det.
-Han måste få veta om han och Fleur... -Vad menar du? Vad hände?
På sätt och vis var det mitt fel.
Jag höll honom på avstånd och tålde inte hans närhet. Men vi var ju gifta.
Jag låste dörren om mig... och det kanske jag inte borde ha gjort.
-Hade jag inte gjort det, så kanske... -Vad gjorde han?
Fleurs far har en speciell syn på världen, typisk för en Forsyte.
Han fick lära sig att en man äger en kvinna, som en slav.
-Säkerligen inte? -Domstolarna delar hans åsikt.
Soames är advokat, kände till sina rättigheter och krävde dem av din mor.
Fysiskt, med våld och utan hennes samtycke.
Det räcker!
Efter den kvällen lämnade hon honom utan något, bara kläderna på kroppen.
Men han förföljde henne och insisterade på att hon var hans egendom.
När jag träffade din mamma och vi blev kära gömde hon sig i Frankrike.
Men han jagade henne där också och ville ha ett barn med henne.
Detta barn som han till slut fick med sin andra fru - Fleur.
Pappa? Du är ju sjuk.
Sätt dig ned.
Mina tabletter i rockfickan. Och vatten.
-Pappa... -Hon såg honom i dag.
Fasan i hennes ansikte. Rädslan...
Sådan besatthet försvinner inte, Jon.
Får han chansen, jagar han henne igen. Vi får inte låta det ske. Du får inte.
Här är de. Ta de här nu, Jolyon.
Ska jag ringa doktorn?
Ja, det är nog en bra idé.
Hur är det med er, mr Jolyon?
Ring dr Liddle. Numret står i boken.
-Vad är det med honom? -Det är hjärtat.
-Pappa! -Lossa hans slips. - Ring doktorn!
Jolyon? Jolyon?
Pappa...
Jon?
-Kom tillbaka. -Det är så hemskt - den lilla urnan.
-Det var så han ville ha det. -Han blir inte begravd bredvid farfar.
Typiskt Jolyon. Han reducerar sig själv till ingenting, ingen får titta.
-Ingen fick komma till kremeringen. -Varför det?
Du vet hurdan han var. Han avskydde ståhej omkring sig själv.
Han tvivlade på sig själv.
Han var genialisk på att slingra sig undan.
Du vet väl att han avgudade dig?
Det kändes som om jag inte kunde bli gammal med en sådan glamourös far.
Men nu är han borta och här sitter jag - en gammal ungmö.
Du har ett liv i London som är varierat och rikt.
Utan honom är det inte det.
Förlåt.
Ska vi gå och säga adjö?
"Om jag talade både människors och änglars språk, men icke hade kärlek"-
-"så vore jag bara en ljudande malm eller en klingande cymbal."
Adjö, pappa.
"Kärleken är tålig och mild. Kärleken avundas icke"-
-"kärleken förhäver sig icke, uppblåses icke. Den skickar sig icke ohöviskt."
"När jag var barn, talade jag såsom ett barn"-
-"mitt sinne var såsom ett barns, jag hade barnsliga tankar."
"Men sedan jag blev man, har jag lagt bort vad barnsligt var."
-Ta hand om Holly. -Ja. - Om du behöver något...
-Var är Jon? Vi har inte pratat. -Vi måste åka.
-Kan du säga att han läste så vackert? -Det ska jag göra.
-Adjö, June. -Adjö, Holly.
-Jag ville absolut komma. Är det illa? -Ja, rätt så illa.
Resväskan är kvar i Skottland och tågen går varje dag.
Min far är död, Fleur.
Jag bara saknar dig så och vår plan är väl fortfarande bra?
Jag vet inte, jag kan inte tänka klart. Det var då, och nu...
-Det är mer än så. Du vet någonting. -Nej.
-Jo, det gör du. -Jag vill inte gå in på det.
Din far betedde sig på ett vanhedrande sätt. Jag säger inte mer.
Pappa? "Vanhedrande"?
-Det var din mor som lämnade sin man. -Äktenskap är inte att äga.
Tänk om jag lämnade dig? Han älskade henne och hon...
-Prata inte om mor på det sättet. -Hon gör dig aldrig olycklig, sa du.
Det är visst inte sant. Hon håller kvar dig...
-Jag går tillbaka till min familj. -Förlåt.
Det var hemskt sagt av mig.
Jag har tänkt på dig och längtat efter dig.
Snälla Jon, vi grälar inte mer.
-Vi säger väl det. -Jag bara tänker på det hela tiden.
Vi skulle kunna vara gifta nu. Gifta.
Min far...
Du har mig, min älskling. Du har mig.
Vi är gifta nu.
June? June!
Hur kunde du? Av alla dagar?
Jag trodde att du var ledsen, men du var där och...
-Det var inte meningen. Det bara hände. -Saker händer inte bara.
Inte med Fleur Forsyte i alla fall. Hon planerade det steg för steg...
-Hon är inte sådan. -Jo! Varför tror du att pappa invände?
Varför tror du att vi alla vill att hon försvinner?
Jag är glad att han inte är här och ser hur lågt hon fått dig att sjunka.
Ska du inte stanna över natten?
Jag måste hem. Jag ska träffa advokaten i morgon om värderingen.
-Tack för att du åtog dig det. -Du har tillräckligt.
-June... -Det går bra.
Kom hit när du vill. Robin Hill är lika mycket ditt som det är mitt.
Det har det alltid varit.
-Jag hämtar Jon. -Nej, jag missar tåget.
Där är du ju.
-Vi undrade. -Jag var på mitt rum.
-Pratade June med dig? -Om vad?
-Det gör detsamma. -Vad är det?
Jag är trött, det är allt. Mamma?
Å, mamma...
-Förlåt mig. -För vad?
För de senaste månaderna då jag hållit dig ifrån Fleur.
Nej, det är jag som borde be om ursäkt.
Jag förde in den där mannen i ditt liv igen.
Nu tänker vi inte på Soames Forsyte, utan på Fleur.
Älskar du henne? Är det riktig kärlek?
-Annars skulle jag inte kämpa så. -Du har bara känt henne några månader.
Du är 19 år, hon är väldigt vacker-
-och du vill ha henne. Vem skulle inte vilja det? Men är det kärlek?
-Känner hon på samma sätt som du? -Naturligtvis gör hon det.
-Är allt väl? -Jag är trött, som du.
Jag kommer inte att stoppa dig, Jon. Vad du än beslutar.
Men om jag förlorar dig...
Älskling, hur skulle du kunna göra det?